Dvanáctá přednáška v LS
11. května 2004

Minule: Lovelock and GAIA jako hypotéza:
biosféra jako plíseň na povrchu země
člověk parazit, dobrý když neohrožuje
Vědecký přístup: popsat, jak to skutečně je, přijmout nutnost přírodních procesů
Biosférická etika: péče o celkové fungování systému, ne o jedince
Jedinci nutně jednají sobecky a krátkozrace, biosférická etika to přijímá, pečuje o hladké fungování výměny energie
Na jedincích nezáleží
Lovelock pohrdá recyklací, šetrností, starostí o energii

Filosofická otázka:

Jaké je místo individuality ve světě?
Individualita je lidská zvláštnost (ochrana jedince i za cenu ohrožení celku - příroda nic takového nezná)

Je individualita vada v systému, který funguje bezvadně, dokud někdo nevybočí z řady?

V tom případě závěr plyne: příroda zničí druh, který individualizuje, a bude žít bezproblémově, do té doby nemá smysl se omezovat.

Nebo je individualita výdobytek evoluce, kterým do světa vstupuje soucit, lásky, truchlení nad smrtí, celá škála hodnot?

Pak úkol je sladit individualitu s životem celku: čemu dnes říkáme trvale udržitelný život (= život v mezích niky!)

*   *   *

Proč objektivizace v etice

subjektivismus: předpoklad, že mentální (psychické) je základní příčinou: starost působí žaludeční vředy, chamtivost působí ekologické ohrožení
objektivismus: předpoklad, že fyzické je příčinou, mentální je buď bez účinku (epiphenomenon) nebo přesně určené (determinismus)

 Subjektivizace ekologie i etiky je problematická tím, že předpokládá nevinnost cítění, jenže i nenávist, chamtivost jsou city, zdá se osobní, bez intersubjektivní platnosti

Proto vábí objektivizace ekologie:
pokus pochopit, vysvětlit problematiku vztahu člověka k světu bez odkazu na vědomí a volbu

Z toho vychází Lovelock v hypotéze GAIA
jenže pokud vyloučíme vědomí, jak můžeme vysvětlit cokoliv, třeba že vědomí je epifenomenon?

 nebo v řetězci příčin figurují i mentální články, avšak jsou plně určené předchozími podmínkami
jenže pak jak může být to, co řekneme, pravka a ne jen takové říhnutí?

Vsuvka: je „vědecký + světonázor" vůbec možný?
Věda zjevně možná je, ale je možný vědecký světonázor?

věda" si činí nárok na platnost nezávislou na souhlasu: co je

„věda" čerpá svou údajnou jistotu ze své údajné „objektivity"

tj. její tvrzení nepředstavují ničí „názor" (tj. jak se něco někomu jeví) nýbrž zcela neosobní „faktický" popis toho, co je. Proto také se nezabývá a nemůže zabývat jakýmkoliv hodnocením
(na př. je lépe aby si lidstvo žilo, i když tím zničí zemi a sebe)

„názor" (případně „světonázor") čerpá svou důležitost z toho, že nabízí hodnocení, 
tj, jak volit, jak žít - netýká se tedy toho, co je (či jak je) nýbrž toho, jak by mělo být, jak chceme, aby bylo - a to není otázka vědy (tj. popisu toho, co jest) nýbrž filosofie, úsilí o celkovou představu kosmu a místu člověka v něm
Může být důsledný nebo chaotický, doložený nebo blábolivý, nosný nebo ničivý, avšak nemůže být „vědecký"
Kdykoliv si „světonázor" činí nárok na nezávislou platnost
přestává být filosofií a stává se ideologií:
ideologie je názor, který si přičítá intersubjektivní platnost a priori

KONEC VSUVKY

Sociobiologie: pokus o vědecké porozumění subjektu

 Sociobiologie: pokus o „vědeckou“ studii jednání subjektů včetně ekologické krize, jako zcela neodvislého, („morální přemlouvání", Fulda), jako čistě objektivní následek objektivních systémových příčin, na př.

 genetické kódování, jako agresivita či sexualita, pokus o změnu je marný
 evoluční výhodnosti: alfa postavení, předání genů

Desmond Morris, primátí a vlčí jednání
chápat jednání jako nutné uspokojování potřeb
Konrad Lorenz, Lebensraum, analogie se zvířecím životem 
Edmund O. Wilson, Rozmanitost života a jeho cykly, dnes v údobí šestého vymírání
potřeba chránit rozmanitost pro naše vlastní přežití

Ano, jistě, jenže co z toho vyplývá?

První výklad: Sociobiologie jako pokus o pochopení našich „přirozených" sklonů:
„přirozenost" ani neurčuje, ani neospravedlňuje
na př. strach/agrese vůči mimokmenovým jsou „přirozené", ale to neznamená, že je oprávněné nebo závazné, jen, že s ní potřebujeme počítat
Už to, že společenství mají a potřebují mít kód společenského chování, že tento kód se váže na omezení možností, na návykovost, že prudká změna vede k rozpadu návyku tím kódů tím společnosti představuje poučení ze sociobiologie

Proto závěr k prvnímu výkladu: je dobré znát naše sklony, avšak to není zdroj pravidel o tom, co by mělo být

Druhý výklad: sociobiologie jako výklad našeho jednání:
K manželské nevěře dochází protože máme dvojí základ, vlčí pro rodinou organizaci, primátský pro záletnické choutky
To už je problematičtější: po staletích vývoje působí i jiné prvky, především představy o světě a jejich komplexní hodnocení (viz změny v lidském chování, rozdíly mezi společnostmi!). Přistupuje prvek svobody

Neil Evernden: ekologická krize jako následek lidského exotismu. Člověk se v reflexi odcizuje, projevuje všechny znaky exotiků. To si ověřujeme v přirozených kulturách pod dopadem evropské civilizace.

Třetí výklad: sociobiologie jako zdroj morálních zákonů: popisuje, jak bychom se vzhledem ke svému dědictví měli chovat:
totiž stanoví, co je „přirozené" a předpokládá, že co je „přirozené" je i dobré:
tj. evoluce je založená na předávání genetických bank. Zná jediné dobro, tím je přežívání a rozvoj druhů. Cokoliv k němu vede, přežije, co ne, vymizí. Proto všechno, co je, je dobré (a přežije), všechno, co se tomu příčí, vymizí
Konrad Lorenz, Tak zvané zlo - původně jako zdůvodnění „Lebensraumtheorie": druh má potřebu životního prostoru, proto „právo" je získávat

Problematičnost této teorie:
právo je pojem převzatý ze souvislosti morálního sebeomezování, kterým se vyznačuje civilizace, ne příroda. Není možné hovořit o právu na základě faktu

*     *     *

Filosofická otázka: je možné ze sein odvodit sollen?
či ze „takovej holt jsem" - takový i mám být – 
Můžeme ze sklonů odvodit normy?

Problém přírodního zákona v novodobé formě
Jak poznáme, co je „přirozené"? - Jako přirozené nám připadá to, co je známé

Jenže: známé může být prostě náhodné: jak poznáme co je zásadní?

Jenže: známé může být nehodné

Příklad: dávný návyk, biologicky zakódovaný: nadvýroba a nadspotřeba - máme se chovat přirozeně? 
Přirozené je chuť plodit děti (ne nutně se starat) 
Následek: pokus o soulad s přirozeným prostě zakóduje tradiční

Má-li rozum rozhodnout, co je přirozené, 
proč nemá rozum rozhodnout, co je dobré?

Souhrnem: Sociobiologie – jaký význam?

 nesmírně užitečná a informativní jako zdroj informací o uspořádání našeho světa: doporučuji poznání především knih o primátech (Gorily v mlze), o medvědech (Medvěd), o vlcích (Never cry wolf).
 problematická jako vysvětlení proč jednáme, jak jednáme:
ekologická krize: přistupuje řada jiných prvků, na př. zájem průmyslu. Exotika podle Everndena je metafora, ne teorie
 zhoubná jako zdroj morálních imperativů, který ospravedlňuje na př. vyhynutí jako nástroj populační kontroly.

*     *     *